Concerto for String Orchestra Op. 6
Konsertto jousiorkesterille, Concerto pour orchestra a cordes
![Empty sheet](/assets/empty-sheet-7e396cf059af8b92ca990bf5440ce8fee95c04e5aae20ba63f3a3426dcf87670.jpg)
Paavo Heininen
Concerto for String Orchestra Op. 6
Description
Konsertto jousiorkesterille syntyi kevättalvella 1959. Alkuperäisenä ideana oli säveltää ’kolme aspektia’ pari vuota vanhasta kaksitoistasävelrivistä. Liittymäkohtia barokin konserttotyyppiin ei ole, ainoastaan ironispateettisen gravejohdannon taustalla voi piillä ajatus pastishista. Muoto on lähinnä klassillinen; konsertto-nimitys viittaa toisaalta teoksen motorisiin, ’musikanttisiin’ piirteisiin, toisaalta tietysti runsaisiin sooloihin, joilla on kuitenkin suurempi soitinnuksellinen kuin funktionaalinen merkitys. Teoksen dodekafonia on hengeltään epäortodoksista – mikä ei suinkaan merkitse sitä, että se olisi vapaata. Niinpä varsinaista rivin ekspositiota ei ole vaan johdanto esittelee materiaalina joukon sointukombinaatioita, joilla on tärkeä muotoa kokoava merkitys. Sitävastoin temaattisia siteitä eri osien välillä ei ole.
Ensimmäinen osa on muodoltaan kaksiteemainen sonaatti. Se ei kuitenkaan ole teoksen ehdoton musiikillinen painopiste; tämä asema on hitaalla osalla, jossa rivi esiintyy ensimmäisen kerran perusmuodossaan. Finaalin kulmakivinä ovat fugato ja sen muunnelma, niiden väliin sijoittuu keveä tanssillinen aihe. Päätöksen muodostaa johdannon tarkka kertaus.
© Paavo Heininen, 1960
(ohjelmakommentti teoksen alkuperäisversion kantaesitykseen 19.4.1960)
(An Stelle einer Einführung:)
En suinkaan halua väittää, ettei minulla olisi mitään sanottavaa nyt esitettävästä, useille kuulijoille varmaan uudesta teoksestani – vaikka toisaalta myös uskon, että teos todella ’puhuu puolestaan’. Olisi kuitenkin naiivia tai jopa pahansuopaa väittää, että nykysäveltäjän teoksen esitys olisi samanlainen prosessi kuin jonkin vakiintuneen teoksen: puuttumatta siihen, millaisia asenteen eroja kuulijakunnan suhtautumisessa voisi havaita, on selvää, että kukaan ei yhdellä kuulemalla pysty vastaanottamaan kaikkea sitä, mitä musiikilla todella olisi puhuttavaa, nimittäin perusteellisemman tuttavuuden synnyttyä. (Joka tähän väittää pystyvänsä, sille ei musiikki merkitse samaa kuin musiikkiväelle.)
Lyhyen analyysin sisältävä esittely voisi siis toimia lähemmän tuttavuuden solmijana. Että sellaisia ei tarvittu ’vanhoina hyvinä aikoina’, johtuu vain siitä, että mahdollisten uusien tuttavuuksien valikoima ei ollut piirteiltään niin moninainen kuin nyt, taiteellisen ratkaisun yksilöllisyyden ja ainutkertaisuuden vaatimuksen oltua voimassa pari vuosisataa. Tällaisten esittelyjen tärkein merkitys on kuitenkin osoittautunut olevan siinä, että kritiikki on saanut valmista palstantäytettä: kuulohahmotuksen probleemeihin tarjottu apu on käsitetty sävellyksen avuntarpeen tunnustukseksi, ja esittelyn sanamuotoon, sisällykseenkin, on päästy käsiksi helpommin kuin ehkä epämääräisesti vastenmieliseksi koettuun teokseen.
Siksi lienee parasta jättää sanallista selvittelyä vaille sellaiset seikat kuin että eri tyylikausien prinsiippejä ehkä esiintyy yhteistyöhön sulautettuina; että kun on ehkä huomattu jokin fugatokohta, ei vielä ole huomattu kovin paljoa; että musiikki ehkä puhuu muinkin moduksin kuin indikatiivein – puhumattakaan mahdollisten kertautumisien luomista muodollisista yhteyksistä.
© Paavo Heininen, 1976
Instrumentation
str
Category
Works for Orchestra or Large Ensemble
Opus no.
op. 6
Premiere
Fp (original version): Finnish Radio Symphony Orchestra, cond. Nils-Eric Fougstedt, Helsinki, 19 April 1960. Fp (revised version): Sibelius Academy Chamber Orchestra, cond. Jorma Panula, Turku Music Festival, 30 May 1963
Movements
I Grave - Allegro, II Adagio, III Presto martellato - Allegro